BONIFATSIUSE VAHEAEG Milosh Matsuoreki jutustuse ainetel
Ühes tsirkuses elas lõvi nimega Bonifatsius.
See oli väga sõnakuulelik lõvi, talle ei olnud vaja midagi kaks korda öelda.
Kõik armastasid Bonifatsiust väga.
Ja direktor ise ütles tihti: "Bonifatsius on talent!"
Tsirkuse direktor käis tihti Bonifatsiusega jalutamas
ja ostis talle banaane. Bonifatsius armastas neid hullupööra.
Ükskord küsis Bonifatsius: "Miks on tänavatel nii palju lapsi,
miks nad koolis pole?"
"Miks peaksid nad koolis olema," vastas direktor, "praegu on suvi ja on koolivaheaeg."
"Vaheaeg!" ütles Bonifatsius. "Aga minul pole kordagi vaheaega olnud."
"Ja kuhu sa sõidaksid?" päris direktor.
"Vanaema juurde, kuhu siis veel," vastas Bonifatsius. "See on ju päevselge."
"Ütle nüüd!" mõtles direktor. "Ma päris unustasin, et ka lõvidel on vanaemad."
"Hästi!" kostis direktor. "Sa oled eeskujulik lõvi ja ma lasen sind vaheajale."
Bonifatsius oli rõõmust segi minemas, midagi niisugust ei osanud ta oodatagi.
"Mis saaks olla meeldivam vaheajast?"
Ta tormas kohe kohvrit pakkima ja ostma piletit Aafrikasse ning samuti kingitust vanaemale.
Kogu tee ei lasknud Bonifatsius silma kinni. Ta kartis väga oma peatust maha magada.
Teel kohtas ta imelisi kalu. Selliseid polnud ta veel elus näinud.
Ja Bonifatsius mõtles sellest, milline võrratu asi on ikka vaheaeg.
Ta unistas, kuidas ta päevitab liival, sööb iga päev banaane ja ujub järves.
Kuid siis laev peatus ja Bonifatsius oligi juba kodus.
Siin oli kõik endist viisi: nii majake kui aed.
Ja vanaema istus oma kiiktoolis.
Ja nii nagu palju aastaid tagasi, hiilis ta vargsi vanaema selja taha
ja vanaema, nagu alati, ei tundnud teda ära.
Hommikul väljus Bonifatsius oma uues supelkostüümis.
"Ah!" ütles vanaema, "see kostüüm sobib sulle suurepäraselt!"
Ja õnnelik lõvi suundus järve äärde.
Siin kohtas ta tüdrukut.
Võõrast lõvi nähes ehmatas tüdruk koledasti.
"Imelik tüdruk!" mõtles Bonifatsius.
"Ilmselt pole ta kunagi tsirkuses käinud."
Sel päeval ei õnnestunudki Bonifatsiusel kala püüda.
Järgmisel päeval läks ta jälle järve äärde.
Bonifatsius näitas lastele erinevaid trikke.
Mitte üks lõvi ei osanud seda.
Lapsed polnud eluski midagi säärast näinud.
Märkamatult möödus päev kui lennates.
Nii sai läbi veel üks päev.
Seejärel teine, kolmas.
Hommikust õhtuni andis Bonifatsius lastele etendusi.
Ta oli juba unustanud banaanid, ujumise ja isegi kalakese.
Aga lapsed plaksutasid ja hüüdsid: "Veel, veel!"
Ja järsku
lõppes vaheaeg.
Laev ujus üha kaugemale ja kaugemale, vanaema jäi ikka pisemaks ja pisemaks
ja Bonifatsius mõtles: "Milline tore asi on ikka vaheaeg!"
Jutustas Pastella